A zendülők titkos szigete  
    Pitcairn  félreeső, zord és   magányos   sziklasziget, melynek szirtjei több mint háromszáz méter magasan emelkednek ki a déli  Csendes-óceán   hullámaiból,  körülbelül kétezer kilométerre délkeletre a mesés Tahititól.
 
  Meglepő módon a rideg homlokzat meleg, szubtrópusi   klímájú, termékeny  talajú, valóságos paradicsomi szigetet takar.   
    Pitcairn szigete hírnevét a Bounty brit hadihajó lázadó   tengerészeinek köszönheti. 
  1789-ben  a  matrózok egy nyitott csónakban kitették a nyílt tengerre a vaskezű William Bligh kapitányt és néhány segítőtársát. 
	A másodkormányos Fletcher Christian és   nyolc társa pedig elhatározták, hogy elbújnak, mivel nyilvánvaló volt, hogy a brit haditengerészet mindent elkövet majd, hogy vérpadra  küldje őket. Tizenkilenc polinéziai férfi és nő társaságában a   lázadók Pitcairnre menekültek. Bligh hihetetlen módon életben maradt. Negyven nap alatt majd  hatezer kilométert hajózott Timor szigetéig. Szerencsésebb volt, mint jó néhány ellensége. 


     Az alkoholizmus és a nők fölötti marakodás hamarosan végzett a legtöbb zendülővel, köztük magával Christiannal is. 
	Egyiküket   ugyan   elfogták, de III. György királytól kegyelmet kapott. 1800-ra már csak  egy zendülő, bizonyos Henry Adams volt életben a   szigeten. 1829-ben,  hatvannyolc éves korában  bekövetkezett  haláláig sikerült jól szervezett, békés  közösséget alapítania. 
  
     1887 óta a sziget lakói   az adventista szekta tagjai, ma is naturális gazdálkodást folytatnak, akárcsak őseik.  Napjainkra   a tanulási és munkalehetőségek hiánya miatt a sziget lélekszáma kétszázról    kevesebb mint ötvenre csökkent.   


Amikor a Bounty 1787-ben  elhagyta Angliát Tahiti felé, senki sem  sejthette az odüsszeiát, ami előtte állt.
